Кръстът
![](http://pravoslavie.bg/images/plamen/pilate_2.jpg)
Но нима това не се случва и в нашия живот, и в живота който ни окръжава? Нима това не е най-обикновената, най-типичната от всички истории. Не присъства ли Пилат във всеки от нас по всяко време. Когато настъпи момент, в който трябва да се каже решително и необратимо не на неправдата, несправедливостта, злото и ненавистта, не се ли предаваме на тази съблазън – „да си измием ръцете“ ? Зад Пилат стоят римските войници. Но нали и те могат да кажат в своя защита: само изпълняваме заповедите на началството. Казано ни беше да „обезвредим“ някакъв бродяга, предизвикващ вълнения и безпорядък. Какво има да обсъждаме тук? Зад Пилат и войниците е тълпата, тоест тези, които само преди шест дни възторжено са посрещали Христа на входа в Иерусалим и са викали „Осанна“. Сега те крещят: „Разпни Го!“ Но нали на същата тълпа вождовете, учителите, авторитетите са обяснили, че този човек е престъпник, който нарушава законите и обичаите и затова, според закона (винаги според закона, винаги според съответния параграф) той трябва да умре…
Така всеки от участниците в това страшно дело е бил „по своему“ прав, понеже е имал оправдание. И всички заедно са убили човек, който „не е извършил никакво зло“.
Затова първият смисъл на кръста е този – да бъде съд над злото. Или още по точно – над псевдодоброто, в което в този свят вечно (рядится) злото и което осигурява на злото страшната му победа на земята.
Оттук произтича и вторият смисъл на кръста – зад Христовия кръст стои нашият – моят -кръст, за който Христос каза : „който не вземе кръста си…“. Това означава, че изборът, пред който в онази нощ са изправени всички – и Пилат, и войниците, и тълпата и всеки човек в тази тълпа – винаги, всеки ден, стои пред всеки от нас. Външно той може да се отнася до нещо, което ни се струва не много важно, второстепенно. Но за съвестта няма първостепенни и второстепенни неща. Има само истина и неистина, добро и зло. Да носиш всеки ден кръста си – това не е просто понасяне на теготите и бремето на живота, а преди всичко живот в съгласие със съвестта; живот в светлината на съда на съвестта .
Почитайки кръста, да си спомним за какво е той. Какво ни говори, към какво призовава? Да си спомним за кръста като за избор. Избор, от който зависи всичко в света и без който всичко в света става тържество на тъмнината и злото. „Аз дойдох да съдя този свят“ – казва Христос. Пред този съд – съд на разпънатата любов, истина и добро – стои всеки от нас.